VENETAPPING
ARTERIETILFØRSEL NERVERØTTER
Tiden stopper i operasjonssalen.
Man går til bordet,
evaluerer pasienten,
tar en skalpell...
Han er for stor.
...og så går man inn i en boble.
Det er bare deg og kirurgien, og ingenting annet betyr noe,
ikke tid, ikke smerte, ikke utmattelse.
Ingenting.
Hei, jeg ble nettopp ferdig med operasjonen min.
- Gikk jeg glipp av det? - Nei, det går bra.
- Det gikk raskt. - Hva gikk raskt?
Jeg sendte en forespørsel til en boligmegler angående huset,
og jeg har fått et tilbud.
- Skal du selge huset? - Nei.
Jeg vet ikke. Kanskje.
Hvorfor må folk alltid drepe arteriene sine?
Er de der ennå? Gikk jeg glipp av det?
- Nei. - Jeg glemte det nesten.
Jeg kan ikke vente på å se dem svette.
- Gikk jeg glipp av det? - Nei.
Jeg vil se noen faktisk drite på seg.
Sett det, luktet det. Det er ikke så gøy som du tror.
Det skjer! Andungene er her!
Det skjer i virkeligheten også.
Når det skjer noe stort, noe tragisk,
fryser man.
Man trekker seg tilbake i den lille lykkelige boblen...
- Derek. - Derek.
- Stemmer. Meredith. - Meredith.
...i det som føles som et sekund,
helt til man ser opp.
Og plutselig innser du
at det har gått et helt år.
Alle dere som er her i dag er håpefulle, dere vil være med.
For en måned siden studerte dere medisin og ble undervist av leger.
I dag er dere legene.
De fem årene deres her som kirurgkandidater
vil bli de beste og verste i deres liv. De vil...
- Har du et spørsmål? - Ja. Hvorfor?
Du rekte opp hånden.
Beklager. Jeg mener, hvorfor vil de bli de beste og verste årene i livet vårt?
- Jeg skulle komme til det. - Beklager.
Hvor var jeg? Stemmer.
Dere vil bli presset til bristepunktet.
Se rundt dere.
Hils på konkurransen.
Åtte av dere vil bytte over til en enklere spesialitet.
Fem av dere vil bryte sammen under presset.
To av dere vil bli bedt om å gå.
Dette er startstreken deres.
Dette er arenaen deres.
Hvor godt dere spiller
er opp til dere.
- De ser dumme ut. - De ser ut som barn.
Var vi noen gang så unge?
- De er så uthvilte. - Og dumme.
- Og ivrige. Som valper. - Nei, ikke som valper.
- Høner og kyllinger. - Høner og kyllinger.
Når begynte vi å kalle dem det?
Du har vært borte over et år.
De ville druknet på egen hånd.
Og ta pasientene med seg.
Gud hjelpe oss alle.
De ser ikke så verst ut.
Noen av dem. Til høner og kyllinger å være, mener jeg.
Jeg får i det minste noen gode, ikke sant?
Sørger du for å gi meg noen gode? Ja. Du ordner det for meg.
Hør her. Dette er dr. Edwards.
Noen av dere er heldige nok til å være under hennes oppsyn.
Hør godt etter hva hun forteller dere. Se og lær.
Hun kan gjøre dere til gode kirurger.
Takk, dr. Webber. Og gratulerer, sir.
Dr. Webber gifter seg i ettermiddag.
- Mazel tov, sir. - Gratulerer.
- Hurra! - Takk.
Hvem har dr. Edwards?
Jeg ordnet ikke noen gode for deg.
Greit. Jeg har tre regler.
For det første, hør på sykepleierne og respekter dem.
Gjør alt sykepleierne sier.
Dere tror kanskje dere vet mer enn sykepleierne.
Det gjør dere ikke.
- Og livene deres dreier seg om meg nå. - Lad til 200.
- Ikke om dere eller kjæresten deres. - Ladet.
Krangelen med søsteren deres eller det lille utslettet der nede.
Når vi fokuserer på meg, lærer vi å bli guder av kirurgi.
Når vi fokuserer på dere, jobber vi på en bensinstasjon.
Tredje regel er ingen klaging.
Klag, og dere er ute. Er det forstått?
Du. Regler. Gjenta.
Hør på sykepleierne, tilbe deg, klag og dø.
Bra. Kom igjen.
Hunt. Hvor mye lenger skal Richard være midlertidig sjef?
For jeg vil utvide avdelingen min,
og han har en annen tilnærming til budsjett.
- Så når kommer du tilbake? - Det gjør jeg ikke.
Styret vil utnevne en ny sjef.
Skal vi? Når?
- Hvorfor? - Ja, hvorfor?
Fordi jeg har vært sjef lenge nok.
Og det er på tide å gjøre noe annet.
Dr. Meadows. Dr. Meadows.
Jackson. Jackson!
Dette er... Du roter det bare til.
- Hva gjør du? - Vil du ha?
Du trenger ikke være her, kjære. Jeg klarer meg, virkelig.
Jeg støtter deg. Jeg er brudepiken din.
April sa at brudepikens jobb er å støtte bruden og holde henne med selskap.
Så jeg støtter og holder deg med selskap.
Meredith sa også at brudepiken
kjører fluktbilen hvis du vil stikke av.
Så hvis du vil flykte, er jeg her for deg.
Jeg er klar. Bare si ifra.
Frem til da leder vi over LA med fire.
Jeg trodde at April ville komme sammen med deg.
Er alt i orden?
Ja.
Jeg vet at det er en utfordring.
Hun som kom tilbake fra stridssonen
var ikke den samme som dro herfra.
April har forandret seg.
Det er forståelig at det skaper problemer.
Jackson.
Er det Richard? Si at han er her.
Si at han endelig er her. Jeg sa han ikke skulle dra på sykehuset.
- Vi avbryter programmet... - Det er ikke Richard.
...for å gi dere siste nytt fra studioet vårt
- i Seattle. - Hva er i veien?
Vi har nettopp mottatt disse bildene.
- Vet du hvor mange som kommer inn? - Nei.
Vi vet ikke hva som skjedde, men det er stort.
Jeg tipper vi ikke kommer oss til det bryllupet.
- Utførte dere lobektomi på en grusvei? - Vel, vi måtte.
Det nærmeste sykehuset var 240 km unna.
- Vet noen hva som skjedde? - Ingen anelse.
Så det var adrenalin døgnet rundt?
- Hva var adrenalin døgnet rundt? - Ørkenen. Nei.
Man desensitiserer seg fort.
En annen gruppe drar ut om to uker, hvis du er interessert.
Du bor ikke i et telt.
- Jeg vokste opp i en bil. - Den hadde dører.
- Vi burde dra begge to. - Jeg vil ikke bo i et telt.
Ok. Vi er i gang.
- Hva har vi? - Kvinne i 60-årene med klemskader.
Stort blodtap på stedet.
Vi har gjort brystkompresjoner i 28 minutter.
En 49 år gammel mann. Fikk hjerteflimmer på vei hit.
Tre elektrosjokk.
Han fikk to doser epi og vaso.
Det er fire ambulanser til.
De frakter bare omkomne.
- Hva skjer? - Hvorfor kommer ingen ut?
Fordi de ikke er ambulanser. De frakter bare lik.
Alle pasientene er døde.
Hva skjedde der ute?
SEATTLE NØDTJENESTER
En tunnel på 99 raste sammen i rushtiden.
Nordinngangen falt sammen
og begravde nesten 20 biler.
Vet vi hvor mange ofre det var?
De prøver å få folk ut så fort de kan.
Men for øyeblikket venter vi bare på at de skal finne overlevende.
Hvor mange døde?
- Tretten så langt. - Herregud.
- Gi plass! - Vi har en overlevende! Ut av veien!
Scott Henry, 17 år. Stikkskade i magen.
Hjertet hans stoppet på vei ut av ambulansen.
La oss få ham inn i mottak en
- og få tak i Karev! - Ok!
Jeg vet alle vil hjelpe, men la dem arbeide.
Dr. Karev til akuttmottaket. Dr. Karev til akuttmottaket.
Vi har en overlevende. Det kan være flere.
Ikke håp for mye.
- Det kan være flere. - Det kan være flere.
Det kan være flere.
Tre ambulanser på vei inn nå, og det kommer flere.
De vet ikke hvor mange, men de bringer inn så mange vi kan håndtere.
Vi har overlevende på vei, og vi vil holde dem sånn.
Vi trenger kirurgutstyr ved hver seng
og 0 negativ-blod tilgjengelig!
Det er alltid mer.
Jeg vet det. Beklager.
Jeg var på vei til hotellet, men operasjonssalen ble overfylt.
- Det var for stort til å... - Jeg har ikke kommet for å hente deg.
Jeg vil hjelpe.
Dette er grunn nummer 537 til at vi er skapt for hverandre.
- Kirurgi er sexy, kjære. - Ja, det er det.
Og i kveld, på bryllupsnatten vår,
skal jeg vise deg, dr. Webber, nøyaktig hvor kåt
en morgenkirurgi kan gjøre meg.
Folk dør.
Du er prippen for en forlover.
Ta det med ro. Du er ikke ferdig ennå.
Bra. Jeg har aldri vært forlover før.
Du vet de skal utpeke en ny sjef snart.
Jeg anbefaler deg.
Med mindre du ikke vil.
Nei, jeg har bare hørt deg si dette før.
Om plassen i styret.
Men så oppdager jeg at den har blitt gitt til Alex Karev.
Du er sjefen som ropte ulv.
Hvem er i styret nå? Deg eller Karev?
Dr. Teller, linje 2219. Dr. Teller, linje 2219.
Giv akt, andunger!
En 34 år gammel gravid kvinne
som etter lang tid ble frigjort fra en knust bil.
Hun heter Joan Paulson.
Hun er i uke 40 og skal til å føde.
Blodtrykk 100 over 60.
Hun klager over sterke smerter i nakken
og høyre arm er brukket.
- Og hvem er du? - Jeg er Andrew. Beklager.
Jeg var på vei til jobben. Jeg så ulykken og stoppet for å hjelpe.
Vi må dra tilbake!
- Vi tar den herfra, sir. - Jeg er lege. Kirurg, faktisk.
Veene hennes er fem minutter fra hverandre.
- Mannen hennes er fortsatt i bilen. - Si fra til barselavdelingen.
Vi må få Keith ut!
Vær så snill, dra tilbake og få ham ut!
Ikke bekymre deg, Joan.
Du må fokusere på å holde
- deg og barnet ditt friske. - Greit, takk.
Det var redningstjenesten. De har et offer de ikke kan få ut.
De vil vi skal sende folk.
Hvem sin tur er det for felttjeneste?
Vi har Pierce, Shepherd, Kepner og Grey.
- Nei, Grey har ikke blitt klarert ennå. - Jeg tar over for Grey.
Og gå fra alt dette? Det er mange sårede.
- Grey! - Trenger du meg?
Vi sender en gruppe til ulykkesstedet. Du er klarert. Gjør deg klar.
Hun skal fortsatt overvåkes. Hun har hatt fri et år.
Vi kan ikke gi henne spesialbehandling.
bare fordi hun har opplevd noe fælt.
- Du kan ikke skjemme henne bort sånn. - Jo.
Dr. Sanders, 1524. Dr. Sanders, 1524.
Forsiktig!
- Vi leter etter vennen vår! - Er du lege?
- En om gangen. - Han heter Scott. Han er 17.
Han satt i baksetet
da en enorm sementblokk falt og...
Han var hardt skadet. De fraktet ham vekk i ambulanse.
Vi kom nettopp hit. Vi er ikke engang fra Seattle.
- Ok. Hvor er foreldrene deres? - Hjemme. I Missoula.
De kom ikke hit med oss.
De lar oss gjøre ting. Vi gjør ikke så mye galt.
- Vi er... - Nerder.
Vi skulle besøkt universitetet nå.
Wilson. Vi kunne trengt hjelp med gutten i operasjonssal en.
- Snakker han om Scott? - Han vil vel ikke dø?
Er det Scott?
- Hjerteflimmer. - Gi ham en ampulle epi.
Lad til 150. Håndtak.
- Wilson, kom inn hit og hjelp! - Klar!
Fostermonitoren er på. Obstretikk er på vei.
Og få ortopedi til å se på armen og nakken hennes.
- Med en gang! - Barnet mitt. Har det det bra?
Barnet ditt ser fint ut, Joan. Hjerterytmen er perfekt.
Dr. Edwards, er det sant at fosteret kan kompromitteres
hvis pasienten er liggende?
Er fosteret i fare?
- Ut. - Beklager, jeg mente ikke...
Ut. Dette er ingen spørretime.
Gå til radiologiavdelingen alle sammen.
Sjekk resultatene. Jeg sier fra hvis jeg trenger dere.
- Hvor er radiologi... - Ut!
Veene startet i morges.
Legen sa vi kunne ta oss tid, men jeg ville gå.
Jeg fikk Keith til å velge ruten gjennom tunnelen!
Han ville ta broen, men jeg sa at tunnelen var raskere.
Jeg sier alltid hva han skal gjøre.
Hvor lenge har dere vært gift, Joan?
Vi er ikke gift.
Vi møttes for 9 måneder og 3 dager siden.
Jeg kjente ham knapt.
Det er utrolig hva man får vite om en person
når man blir gravid på første date.
Vi skulle gifte oss neste uke.
Vær så snill, si at vi skal gifte oss neste uke.
Hent litt vann.
Hit!
Tape, bandasjer og en splint.
Kan noen ringe mannen min? Jeg trenger mannen min!
- Hjelp meg! - Ok, ro deg ned.
- Vær så snill! - Hva heter du?
Han er 10 år. T-skjorte og olabukser.
- Satt han i baksetet? - Ja.
Kan du følge fingeren min, frue?
Han heter Tyler.
Bli hos meg, ok?
Hjelp oss.
- Er dere kirurgene fra Grey Sloan? - Ja. Hvor er pasienten?
- Her borte. - Vi skal hjelpe dere.
- Hva heter han? - Keith Gardner.
Vi har en. Han er fortsatt i live.
- Øret mitt! Jeg kan ikke høre noe! - Hjelp!
Bilen er knust av vrakgods. Vi fikk kona hans ut, men...
- Herregud. - Er han der inne?
- Er han i live? - Såvidt.
Tilbake i bilen.
Greit, kom igjen.
Ta det med ro, vi skal få deg ut.
Hei, Keith. Jeg heter Meredith.
Vi skal få deg ut, ok?
Det ville vært flott.
- Hvor skal vi begynne? - Vi begynner bare.
Døra kommer av!
Jeg leter etter kona mi.
- Der. - Hun har det bra.
- Jeg trenger flere puter her. - Vær så god, doktor.
Keith, kan du følge lyset mitt med øynene?
Forloveden min, Joan, hun var med meg. Er hun ok?
Vi så henne komme til sykehuset. Hun er i live.
Ok. Bra. Hun kom seg dit. Hun er i live.
Jeg trenger innpakning!
Vet du at vi skal ha barn?
Keith, vi prøver å lytte til pusten din.
Slutt å snakke.
Det er vanskelig å høre her ute, men han kan ha en kollapset lunge.
- Hva med magen hans? - Det er mye blod.
Keith, jeg skal sjekke overkroppen din, ok?
Han er spiddet på to steder.
- Er det ille? - Det er ille.
Men jeg har sett verre.
Ok. Sørg for å ta hånd om det knuste beinet.
Ring respiratorisk for seng nummer to, og få en ny hematokrit til seng åtte.
- Takk. - Dr. Hunt?
- Ja? - Hei. Jeg er Andrew DeLuca.
Stemmer. Du kom inn med den gravide kvinnen.
Ja. Er det noen papirer jeg må fylle ut, eller...
Du kan gjøre det senere hvis du kan fortsette å hjelpe.
Selvfølgelig.
- Herregud, det er enda en! - Ok. Fortsett å puste. Rolig.
Edwards, bra jobb med håndleddet.
Dr. DeLuca gjorde faktisk det i felten.
- Doktor hvem? - Jeg. Hei. Dr. DeLuca.
- Han var på stedet. - De gikk tomme for splinter,
- så det er faktisk slipset mitt. - Det var slipset ditt. Beklager.
Ikke noe problem. Men det var yndlingsslipset mitt.
- Herregud! - Hun er 3 cm utvidet.
- Jeg tror hun har et brudd i C5-6. - Hva er en C5-6?
Joan, du har brukket et bein i nakken,
men det er stabilt for nå, så vi fikser det etter at du føder, ok?
Behold kragen på til labrapporten hennes kommer tilbake,
så frakter vi henne opp så hun kan føde
- og reparerer bruddet. - Mottatt.
Si fra til meg når sammentrekningene hennes
- blir mer hyppige, ok? - Greit.
- Tusen takk for hjelpen. - Bare hyggelig.
Han mister blod fortere enn vi kan erstatte det.
- Vi burde få ham opp. - Vi må åpne brystet hans. Hansker.
Åpne brystet hans og hva så?
Det gir oss kanskje ikke nok tid til å få ham til operasjonssalen.
- Da stopper vi tiden. - Hvordan?
Legg inn en bypass, drener ut alt blodet hans
og erstatt det med saltvann, og så opererer vi.
- Kan du gjøre det? - Nei. Det er altfor farlig.
Vi gjør ham skinndød og kjøler ham ned,
hjernen, hjertet, organene hans. Det gir oss en time eller to.
- Hunt! - 10er-kniv.
Dr. Miguel...
Hvordan går det der ute?
De kommer inn fortere enn vi kan behandle dem.
Catherine, jeg hater å si dette,
men ut fra forholdene,
tror du vi burde utsette bryllupet?
Jeg har alt gjort det.
Assistenten min sier fra til gjestene nå.
- Er du sikker på at det er greit? - Selvfølgelig er det ikke greit.
Men vi er begge der vi trenger å være.
Sjef. Vi trenger deg.
Du kan ikke bare si "skinndød"
som om det er ekte. Det er science fiction.
Det kalles nødbevaring og gjenoppliving.
Traumaprogrammer har diskutert det i årevis.
Det er en måte å redde pasienter utenfor OS.
Ja, en risikabel og uansvarlig måte.
Det er tryggere å fortsette å gi ham overføringer og få ham opp.
- Hvordan gjør man det? - Vi setter en kanyle i hovedpulsåren,
tapper blodet hans, fører inn kaldt saltvann
- og kjøler ham til 10 grader. - Du legger ham i dvale?
Du erstatter alt blodet hans med isvann.
Hva skal du gjøre med ham?
- Få henne ut. - Så du nedkjøler ham.
Vent. Vi skal ikke drepe en gutt
over noe du diskuterer med vennene dine over en øl.
Han vil dø uansett. På denne måten kan vi redde ham.
- Jeg er for det. - Nei, det er for eksperimentelt.
Og vi trenger Pierce. Hun er på stedet.
Dette er ikke en hjerteoperasjon.
Det er det hvis du ikke kan starte hjertet hans igjen!
Hva hvis du ikke kan bringe ham tilbake etter bypass?
Hva da?
Det er derfor vi ikke gjør ting som dette over et innfall.
- Ikke et innfall. Det er en siste sjanse. - På et barn?
Pasienten er ikke myndig. Vi har ikke tillatelse.
Innen du finner foreldrene hans vil det være for sent.
Jeg er enig med Jackson. Nei, Hunt.
Vi kaster bort tid på denne samtalen.
Vi trenger bare samtykke fra to leger. Karev?
Virkelig?
- Er det sånn du vil gjøre dette? - Jeg er med.
Webber?
Sjef?
- Bare gjør det. - Jeg trenger en kanyle!
For mange har dødd i dag.
Vi lar ikke ham dø også.
- Kan han puste? - Oksygennivået er bra.
Det er definitivt blod i venstre side av brystet hans.
- Meredith, kan du få inn pakningen? - Jeg prøver.
Jeg kommer ikke til fra denne vinkelen.
Jeg trenger flere traumapakker og cellulosepolymer, takk.
Hva skjer?
Hver gang jeg presser på såret, kommer det blod ut fra magen hans.
Metallet blokkerer det, men det vil ikke vare lenge.
Og han må opereres snart.
Hvis han ikke kveles av sitt eget blod først.
Jeg må få satt en slange i brystet.
- Har du tilgang? - Nei. Kanskje.
Vi må få ham bort herfra.
Fra den andre siden av bilen?
- Jeg kan hjelpe deg. - Ja.
Kan du virkelig få meg ut herfra?
Jeg må. Du sa det selv.
Du skal få barn.
- Har du barn? - Jeg har tre.
Tre. Ett av dem gjør meg sprø.
Vi gjorde det feil vei, vet du.
Du møter noen, forelsker deg,
gifter deg, får barn.
Det blir større, ikke sant?
Joan og jeg, vi gjorde det store først.
"Vi skal få barn, hyggelig å møte deg."
Vi blir fortsatt kjent, finner ut alle de små tingene.
Det er bra.
Hun sover med sokker på.
- Vi liker å se på tennis... - Gi meg stetoskopet.
...men jeg spiller ikke.
Hun liker tekno.
Det ville skremt meg bort,
men vi har denne store barnegreia på gang, så...
Jeg elsker virkelig alle de små tingene ved henne.
Det føles som jeg er hjemme. Hun er hjemme.
Jeg burde fortelle henne det.
Ikke sant?
Kom igjen!
Jeg ordner det.
Jeg burde...
- Saktere! - Beklager.
Hva har du i munnen?
En osteterte.
Med prosciutto.
Brie? Brie!
Det er pasienter her som fikk sementblokker
falle over seg på vei til jobb i morges.
Men vær så snill, spis litt brie.
Mens du bærer laboratorieprøver.
Det er ekkelt. Hva er galt med deg?
Hvor fikk du tak i dette?
- Det ser nydelig ut. - Hva...
Prøvde du dette? Jeg prøver den.
Nei, ja. Det er vegetarisk.
Jeg hørte at Catherine Avery sendte all maten fra bryllupet hit
for staben, og jeg har to minutter.
Hvor mye tror du jeg kan spise på to minutter?
Er det pesto?
Tror du Catherine vil være med på å velge ny sjef?
- Hvorfor gjorde ikke Hunt det? - Jeg vet ikke...
Det ville spare oss så mye trøbbel.
De 12-siders resyméene og telefonsamtalene
og den høflige sikkerhetsklareringen og...
Hvem vil være sjef? Vil du?
Vel, jeg hadde... Spør du meg?
Hunt burde gjøre det, ikke sant?
De krabbekakene ser gode ut.
Men jeg vil ikke være ufin.
Akkurat det jeg tenkte.
Vel, ja.
Ja, jeg ville likt å være sjef.
- Har dere fått tak i Scotts foreldre? - Ikke ennå.
Vi la igjen beskjeder. Vi prøver.
De burde vite at du dreper sønnen deres.
- Unnskyld, hva? - Ja.
- Vi har spørsmål. - Vi mener at denne planen
er fullstendig uprøvd og eksperimentell.
Dere har undersøkt?
Du prøver kunstig gjenoppliving gjennom påført hypotermi.
- Så dere hørte dr. Hunt. - Det er i praksis science fiction.
Det blir fortsatt testet klinisk,
og det er ingen dokumentasjon på
at dette vil virke på mennesker.
Hva slags forskning refererer dere til?
Dr. Hunt, har denne prosedyren bare vært suksessfull på griser?
- Vent, hva? - Virket den ikke på mennesker?
Den har ikke blitt prøvd på mennesker.
De har gjort tester, men de har ingen resultater ennå.
Temperaturen er på 13 grader.
- Hvor har dere dette fra? - De barna. Vennene hans.
Du sa disse teknikkene var utviklet
og at studiene var utgitt.
Dyreforskningen hadde utrolig suksess.
Og teknikken må begynne et sted.
Jeg kan navngi 30 soldater denne teknikken ville reddet.
Så du vil prøve det ut på en skolegutt
uten foreldrenes samtykke?
Du bør håpe at dette fungerer.
Selv om vi gjenoppliver ham, kan han ende opp hjernedød.
Temperaturen hans er 12 grader.
Det betyr ikke noe nå. Vi har gjort det.
- Så bli med eller stikk. - Karev har rett.
De som ikke vil være med på dette
kan gå.
Jeg blir.
Vi er klare. Temperaturen er 10 grader.
Ok. Han er kald.
Vi har en time. Maksimum halvannen. Klare?
Start klokken. Skalpell.
- Jeg sa nei. - Jeg vet hva du sa.
Hvis noe går galt i den operasjonssalen,
setter det hele det kirurgiske programmet vårt i fare.
Det kan være guttens eneste håp.
Du trenger ikke forsvare teknikken overfor meg, Richard.
- Du må følge ordre. - Ordre?
- Jeg er deleier av dette sykehuset. - Jeg også.
- Men jeg er også sjefen. Jeg avgjør. - Midlertidig sjef, mener du.
Gutten hadde ingen sjanse. Vi gir ham en.
Jeg er ikke lei for det.
Hvis du vil ha meg unnskyldt har jeg en annen operasjon.
Vi vet ikke hvor Keith slutter og døra begynner.
Hvis vi kutter ham ut
vil det rive ham i filler. Han vil blø ihjel på sekunder.
Hva med laparotomi? Så kan vi prøve å skille...
Vi er ikke sterile. Vi har ingen blodbank.
- Dette er ikke kontrollerte omgivelser. - Jeg vet det.
Vi kan sette inn et ballongkateter i pulsåren hans.
- Det kan gi oss mer tid. - Var vi nærmere et sykehus
ville jeg sagt kanskje, men vi er 25 minutter unna.
- Han vil ikke klare seg. - Ok, hva hvis...
Han klarer seg ikke, folkens.
Vi kan ikke gjøre mer for ham.
Da tar jeg avgjørelsen.
Vi skjærer ham ut. Kanskje vi har flaks.
- Dere burde gå. - Nei, vi kan bli...
Jeg blir. Gå og redd folk du kan redde.
Jeg skal gjøre det jeg kan for ham.
Ok, Keith.
Vi skal kutte deg ut nå, greit?
Klart.
Joan, dr. Edwards ba oss ta deg med til operasjonsstuen nå.
Og vi kan gjøre det, for vi vet nøyaktig hvor det er.
Jeg visste den første dagen ville bli intens.
Jeg trodde kanskje vi ville få se på en del ting eller gi noen intravenøst,
men det var en stor ulykke i dag.
Jeg har aldri sett så mange lemlestede mennesker,
så mange lik.
Leger fra dette sykehuset
brukte nettopp timer i felten for å prøve å få en kar løs.
Timer. Det vil være oss en dag.
Fikk de ham ut?
Nei, jeg tror ikke det. Jeg hørte at han var for skadet.
- Kan ikke puste. - Så de etterlot ham bare der?
- Stemmer. - Jeg kan ikke puste.
- Jeg kan ikke puste. Slipp meg ut. - Hva?
- Er det kragen? - Jeg må ut av denne.
- Jeg må ut. - Ok. Jeg skal løsne den.
- Ikke mye, men kanskje litt. - Jeg må ut.
- Burde du gjøre det? - De etterlot Keith!
De etterlot ham! Han er død!
Nei, ikke!
Det går et sjokk gjennom kroppen min. Hva skjer?
Vi må stabilisere ryggraden hennes. Hjelp meg stabilisere forskyvningen.
Jeg holder henne mens du setter på klampene.
- Hva, jeg? - Ja, jeg har henne. Nå.
Er vi raske, kan vi kanskje redde henne fra å bli lam.
Men jeg kan ikke.
Jeg kan prøve, men jeg tror ikke det er den beste ideen
- Hva mener du? Bare fest... - Jeg vet ikke hvordan.
- Hvorfor? - Fordi jeg bare er sykehuskandidat.
Ok? Dette var første dag. Jeg var forsinket.
Jeg var på vei hit og så tunnelulykken.
Hva? Du er sykehuskandidat?
- Kanskje hvis vi... - Det ville ikke ha fungert.
Ja. Nei.
Han hadde ingen sjanse. Det var riktig avgjørelse.
Hva?
- Hva gjorde jeg? - Beveg tærne dine, Joan.
Jeg kan ikke. Jeg føler ingenting, ikke engang veene mine.
- Hva gjorde du? - Er jeg lam?
Vi jobber veldig hardt for å unngå det,
- men du må være rolig. - Kan jeg gjøre noe?
Du kan stå med de andre kandidatene, kandidat.
Hva skjedde her?
Hun forskjøv bruddet i C5-6. Det dekomprimeres.
- Ok. Barnet ser bra ut. - Jeg får den første 2-kilos posen.
- Hvordan forskjøv hun det? - Hun hadde vanskelig for å puste.
- Jeg trodde det var kragen. - Kom deg ut!
Ok, jeg må få barnet ut herfra.
- Få henne til operasjonssalen. - Alle sammen ut nå.
Så hvis dette virker vil de gjøre det i hæren?
- Absolutt. - Vi burde gå.
Vi burde ta oss et år, gjøre programmet.
Vi ville brukt all tiden vår på ting som dette.
Det ville vært fantastisk.
Du er midt i oppholdet ditt.
Jeg kan ta et forskningsår, Vi kunne dratt på eventyr.
Jeg er ikke på jakt etter eventyr.
- Helvete. - Hva er det?
Det er en infravenal IVC-skade.
- Hvor lenge vil det ta? - Jeg vet ikke. En halvtime?
Det har vi ikke.
Ok, han kan leve uten den. Bare bind den av.
Greit. O-silkesnor.
Det var en stor ulykke i dag.
De trengte oss på sykehuset.
Jeg vet det, men kanskje det fortsatt var noe
- vi kunne ha... - Vi gjorde alt vi kunne.
- Hvorfor tviler du? - Jeg mener bare at kanskje...
Jeg ville forsøke en ex-lap.
Herregud, kan du holde kjeft om den?
- Det er ikke poenget! - Nei.
Nei, poenget er at vi kanskje burde blitt der.
Kanskje vi ikke gjorde alt for å redde ham.
Vi var der. Alle så den bilen.
Og det er en forskjell mellom å vite
når du har en sjanse til å redde noen
og når man bør gå.
Og når er det, Meredith?
Hvor ligger det punktet?
Når ser du på en fryktelig, trist situasjon
og beslutter at du kan vende ryggen til den? Jeg er nysgjerrig.
Jeg vil vite hvordan du tar de avgjørelsene,
du spesielt.
Når er det greit for deg å avgjøre
at alt håp er ute for noen?
Hvordan tar du den avgjørelsen?
Når bestemmer du deg for å gi opp?
Dr. Shepherd? Dr. Edwards trenger deg i operasjonssal to.
Jeg er dr. Shepherd.
Unnskyld.
Dr. Edwards sier hun trenger deg med en gang.
Hun var ikke...
De trenger deg oppe. Gå.
- Temperaturen hans er 37 grader. - Ingen puls.
Hjertet burde slå nå.
Vi er over tiden. IVC-reparasjonen...
- Han kommer tilbake. - Kom igjen, Scott.
Hvis vi mistet ham...
Hva i helvete gjorde dere?
Vi brakte ham i dvale, og vi bringer ham ut igjen.
Gjør vi?
Ok. La oss ta ham av bypass.
Vi har puls.
- Gutten våkner til live. - Det er jeg glad for å høre.
- Jeg tok riktig avgjørelse. - Vi kan snakke når vi ser
hva slags hjernefunksjon han våkner opp med.
Den slags tankegang ville latt gutten dø.
Jeg kan forsikre deg om at etterfølgeren din ikke vil være så ridderlig.
Jeg skal sørge for det når jeg velger neste sjef.
Når du velger? Det er ikke din avgjørelse, Catherine.
- Styret avgjør. - Det får vi se på.
Du kan ikke...
Du trenger ikke fortelle meg hvordan sykehuset fungerer.
Det har jeg sett nok av i dag.
Dr. Thompson til onkologi. Dr. Thompson til onkologi.
Jeg er lei for å etterlate pasienten der.
Jeg ville heller ikke etterlate ham.
Og beklager at jeg ikke snakket med deg om huset.
Det er mye du ikke snakker med meg om.
Og du er sint på meg fordi jeg dro,
- og jeg er lei for det. - Det er ikke...
Jeg kunne ikke puste. Jeg kunne ikke eksistere.
Jeg så meg rundt i det huset,
og barna mine, barna våre.
- Jeg kunne ikke puste. - Du ringte meg ikke.
Jeg ringte ingen. Jeg trengte tid.
Jeg er nevrokirurg. Jeg kunne ha reddet ham.
- Og du ringte meg ikke. - Amelia...
Hvem kontaktet deg først?
Politiet? Ambulansefolk?
Hvor langt unna var sykehuset?
Hvor lenge satt du der
og ventet på at de skulle erklære ham hjernedød?
Hvor mange timer tok det før jeg engang ble informert?
Hvor mange sjanser hadde du til å ringe meg?
Hvorfor ringte du meg ikke?
Det var ikke noe du kunne ha gjort.
Han var for skadet.
- Det vet du ikke. - Jo, det gjør jeg.
Hva om jeg kunne ha hjulpet ham? Hva om jeg hadde en sjanse?
Jeg lever av å utføre mirakler.
Jeg har bevist at jeg kan gjøre det umulige.
Jeg burde ha vært der.
- Hadde jeg sett ham, behandlet ham... - Det var for sent.
Innen de...
Det var for sent.
Hvordan kunne du?
Hvordan kunne du koble ham fra uten å gi meg beskjed?
Jeg fikk ikke se ham.
Jeg fikk ikke sagt farvel.
Jeg trodde du kunne vist meg den respekten
når broren min var døende.
Jeg fikk ikke tatt farvel.
På grunn av deg.
Helvete!
Hei. Beklager det med bryllupet.
Nei. Det var riktig å avlyse det.
Du mener utsette. Ikke sant?
Oddsene er ikke på min side, Miranda.
Jeg har prøvd dette før.
Og mislyktes.
To ganger.
Vel, man må alltid velge
mellom kvinnen og jobben.
- Og når jeg står under press... - Velger du jobben.
Ja. Man skulle trodd jeg ville lære.
Det høres det ut som at du har gjort.
Du må bare akseptere det.
Men med Catherine og meg har det allerede vært et problem,
og det vil det fortsette å være.
Jeg vet ikke om jeg vil prøve hvis det ikke vil fungere.
Forsiktig.
Ok. Du gjør det bra, Joan.
Pust dypt.
Hva er det? Snakk med oss, Joan.
Jeg føler noe. I fingrene.
- Ok. - Bra.
- Det betyr at traksjonen virker. - Og i tærne!
Takk og lov. Jeg kan føle føttene mine igjen.
Herregud!
Herregud. Jeg kan føle alt.
- Herregud! - Hun har veer.
Greit, Joan.
Joan, jeg vet det gjør vondt, men du må ikke bevege deg, ok?
Vi må hindre deg i å forskyve nakken igjen.
Du hadde rett i dag.
Jeg tok en stor risiko.
Du var veldig heldig i dag.
Jeg forstår.
- Er Kepner tilbake fra tunnelen ennå? - Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke stort om henne for tiden.
Hun er annerledes
siden hun kom tilbake fra treningen hos deg.
Og jeg er glad for at hun har funnet noe som gjør henne lykkelig,
tror jeg.
Men det er rart.
Vi tenker ikke likt lenger.
Noen gang, virker det som.
Det skjer. Oftere enn du tror.
Du drar, du kommer tilbake. Verden har forandret seg.
Ting som pleide å gi mening gjør det ikke lenger.
Har du hørt at jeg sier opp som sjef?
Gi henne tid.
Det er det eneste du kan gjøre.
Er det uttrykket ditt? Gutten lever.
Jeg vil ikke ha denne krangelen.
- Hvilken krangel? - Denne krangelen.
Denne "hva sa jeg" -krangelen.
Dette med at den sprø operasjonen din virker,
og så går du tilbake til det med hæren,
og jeg sier nei, og du blir sint.
Skal du fortelle meg hva jeg får gjøre og ikke?
Gjør du det blir jeg mer enn sint.
Vet du hva? Til helvete med det. Dra hvis du vil.
Hva er problemet ditt?
Det hørtes interessant ut. Og for et øyeblikk trodde jeg
at det var noe vi kunne gjøre sammen. Hvorfor ikke?
Jeg har jobbet hardt for å komme meg hit.
Jeg har funnet riktig sted for meg, og det er her
med disse menneskene.
- Alex, jeg... - I fjor var fryktelig.
Og nå er Mer tilbake, og jeg føler endelig at ting er normale igjen.
Jeg vil ikke dra noe sted.
Jeg har slått meg til ro her.
Jeg har aldri slått meg til ro noe sted.
Jeg vil ikke gå fra dette.
Hvis du vil dra, så gjør det. Jeg hindrer deg ikke.
Det er ditt liv, gjør hva du vil. Meld deg til krigstjeneste.
Nesten ferdig, Joan. Du er nesten ferdig!
Hei.
- Ok. Her kommer den. - Hun var bare 6 cm.
Jeg må... Jeg må presse en gang til.
Barnet kommer nå. Edwards, hold henne rolig.
Opptatt!
Dr. Guillaume. Dr. Guillaume.
Hei.
Jeg måtte spørre deg om noe, men jeg ville ikke
fordi jeg visste du ville si ja.
Så ikke spør.
Jeg reiste bort. Jeg satte livet mitt på pause.
Og jeg trengte det virkelig.
Men siden jeg kom tilbake, kan jeg ikke starte opp igjen.
Jeg kan ikke komme i gang igjen.
Jeg drar hjem hver kveld, og det er...
Det er ikke mitt hus. Det var mitt og Dereks hus.
Og nå er han borte, og det føles bare som et hus.
Jeg kom tilbake, men jeg er ikke hjemme.
Og jeg vil være hjemme.
Kan jeg og barna bo hos deg en stund?
Ja. Ikke noe problem.
Du burde høre med Wilson, du vet hvordan hun er.
Tro meg, jeg trenger ikke høre med Wilson.
Nei.
Nei. Vel, forklar det igjen.
Når skjedde dette?
Mamma, hvordan kan du si det?
Ok. Du gjør det bra, Joan.
Press hardt en siste gang, ok?
Jeg klarer det ikke.
Han burde vært her, og han er borte!
Joan, vi vet det gjør vondt, men du må fortsette, ok?
Hodet er ute!
Hvordan går man tilbake ut i verden?
Joan, du gjorde det flott.
Keith skulle kutte navlestrengen.
Han skulle høre den første gråten.
Hold barnet ditt. Alt er i orden.
Mamma, hils på sønnen din.
Det er skremmende.
Det er ikke ment å være slik.
Det er ikke en del av planen.
Keith burde være her.
Keith burde være her!
- Hei, baby. - Tiden sto stille...
Mamma, jeg må gå. Jeg har...
Ha det.
...og nå raser den forbi.
- Akuttmottaket? - Ja.
Jeg trodde vi var ferdige.
Du ser etter en livbåt.
- Går det bra? - Ja.
Noe som gir deg håp.
Men er du virkelig klar til
å forlate den lykkelige lille boblen din og gå tilbake til
den store, fryktelige verden?
Jeg hindret dem fra å prøve å få ham ut.
Jeg kunne ikke se på ham blø ihjel. Du hadde rett.
Du sa at hvis vi var nærmere sykehuset
kunne han ha hatt en sjanse.
Så la oss gi ham en sjanse.
Er du klar for å oppnå det umulige?